Вийшло так, що хлопчик Вова Був страшенно розпещений.
Чистий і свіженький, Був він страшним ніжком.
Починалося все з світанку: — Дайте щось! Подайте це!
Посадіть на коня. Подивіться на мене!
Мама з боку бабусі Смажить йому оладки.
Бабуся з боку мами Розучує з ним гами.
А його улюблений дід, В шубу теплу одягнений,
Година, а то й усі чотири Ходить-блукає у «Дитячому світі».
Тому що є шанси Купити для хлопчика джинси.
Заради хлопчика Тітки та дядьки
Робили неможливе: Пеклі тістечко,
Дарували наввипередки Велосипеди та ковзани.
Чому? Так дуже просто, Робити таємниці не хочемо:
У будинку було багато дорослих, А дитина була одна.
Але зараз тікають роки Як ніде та ніколи.
Рік минув, Інший проходить…
Ось уже час приходить
З дисципліною дружити.
У Червоній армії служити,
Вова в армію йде І рідню із собою веде.
У розташування частини
Приходить Вова: — Здрастуйте!
Це ось сам я, А це ось моя мама.
Ми будемо служити разом з нею, Я один нічого не вмію.
Дали маршалу телеграму: «Призовник Сидоров
Привів із собою маму
Ад'ютант отримав телеграму
Ад'ютант не ризикнув доповісти.
Година минула, інша…
На жаль! Немає відповіді з Москви.
- Гаразд, - сказав командир полку, Так і бути, служить поки.
Того ж дня за мамою слідом У частині з'явився дід,
Бабуся з подушкою І тітка з розкладачем:
— Дитина без нас пропаде, На нього літак упаде!
Від світанку до заходу сонця ось робочий день солдата
Тут все складається з неписаних правил
Не можеш – навчимо, не хочеш – змусимо.
Пам'ятати повинен кожен, у їдальні та в строю
Тяжко у навчанні - зате легко в бою
Свято, яке завжди з тобою
Це відбій
Не дарма каже народ – солдат спить, служба йде
Знову ранок, полігон, море ціле погон
Сонце, музика, і ось Вовин взвод іде у похід.
Першим, веселий і здоровий, Йде сам Вова Сидоров.
Він іде в одній пілотці. Решту віддав тітці.
І батон наперевагу Як втомиться, так і їсть.
Поруч із ним ідуть уперто Тітка, бабуся та мама.
А трохи осторонь Дід на вороному коні
Прикриває правий фланг. Лівий – прикриває танк.
Так вони за метром метр
Пройшли кілометр.
Мама бачить сінник
І командує: - Привал!
Бабуся з дідом Зайнялися обідом
І Вові потроху Дають за ложкою ложку:
- Ти за маму з'їси одну, - Ти за тата з'їси одну,
Ще одну – за старшину.
Ну і за полковника Не менше половника.
Як закінчився обід Відразу розпочалася порада
Про походи та бої І про військові дії.
— То кого ми пошлемо до розвідки? — Звісно, ​​бабу й дідуся.
Нехай вони, ніби два туристи, Проповзуть кілометрів триста,
Щоб дізнатися де стоять ракети І які ще є секрети
— А хто триматиме оборону? — Зателефонуйте дядькові Андронові.
Він працює сторожем у тресті Усіх ворогів він покладе на місці.
Зателефонуйте племіннику Віте, та Петру Кузьмичу зателефонуйте.
Дядю Ігоря терміново знайдіть, Борю, Зіну, Семена кличте
- Ну, а Вова? — Нехай відпочине.
Він єдиний наша втіха. Охороняти нам Володеньку треба.
Дайте мамі ручний кулемет.
Не було в полку такого сорому, І тут якраз подають телеграму
У телеграмі один рядок
Сторонніх – прибрати. Крапка
Так що Вова Сидоров Виріс просто будь здоровий!
У двох словах він був такий: Дурний, лінивий і недолугий.
Добре, що інші солдати Цілком інші хлопці.
Можуть добу стояти у дозорі. Плисти на човні в бурхливому морі.
У ціль будь-яку влучать І ніколи не підведуть.
Якби були всі як Вова розпещені,
Були б ми вже давно завойовані.
Але повірте солдатському слову, що виправимо ми навіть Вову.
Листи ніжні дуже мені потрібні
Я їх вивчу напам'ять
Через дві зими, через дві весни
Відслужу як треба і повернуся
Запам'ятай: через дві, через дві зими, через дві, через дві весни